Kom igjen. Vi har ting å utrette.
Hun kommer. Skynd deg.
-Riktig. Fortsett. -Kom opp på loftet.
Er dere stille nå?
Dere vekket meg.
Var det det dere ville? Snakke med meg?
Du har hjulpet familien vår.
Hva er det? Hva er i veien?
Vi har mistet datteren vår. Du må hjelpe oss å finne henne.
-Jeg skal prøve. -Du må gjøre alt du kan.
Jeg lover. Jeg skal gjøre det.
Men dere må sove nå. Dere trenger hvile.
Slik. God natt.
Blir du sprø av den koffeinfrie dietten?
Det er ikke noe problem.
Du spiste ikke noe særlig.
Har du slik morgenkvalme?
Nei! Ikke ennå. Jeg føler meg bra. En fin dag, sammen med deg.
Med Junior... Kan jeg kalle ham Junior?
Du kan kalle henne hva du vil.
Er det ei jente? Blir det ei jente?
Jeg aner ikke.
-Ok. Greit. -Sam? Sam Lucas?
Ja! Herover. Det er meg.
Beklager, dette første dagen min og du fikk feil regning.
-Ingen problem. -Jeg er så sløv.
Det gjør ingenting.
Hvem skal vi fortelle om babyen til?
Delia. Bli med til butikken, så forteller vi det sammen.
Nei. Ellers takk, men...
Dette er noe dere bør snakke om alene.
Du vet, med høyfrekvent hyling, slik dere jenter gjør.
Ha det.
-Jeg tror det ikke! -Det gjorde ikke jeg heller.
-Jeg klarer ikke la vær å hyle. -Jo det klarer du.
-Hvor langt er du på vei? -Åtte uker.
Åtte uker! Går det bra med deg? Er du dårlig? Vet du kjønnet?
Nei, jeg har det bra, og jeg vet ikke.
Jeg er så glad på dine vegne. Skal du gifte deg nå?
-Når skal du gifte deg? -Jeg har ikke tenkt over det.
Stemmer, det har jo ikke noe å si, ikke sant?
Vel, du vet...
Sånn vi anser det er vi allerede gift. Å nei!
-Hva? -Kjedet.
Det med ringene, som jeg bestandig bruker, er borte.
Slapp av, vi finner det. Du mistet det sikkert da jeg klemte deg.
-Klemte jeg deg? -Nei. Du hylte.
-Hei. -Hei.
-Unnskyld meg. -Kom inn.
Bli med på feiringen!
Jeg leter etter en dukke til kusinen min. Dette er Drew.
-Hei. -Hei, jeg heter Melinda. Dette er Delia.
-Hei, velkommen. -Jeg heter Emma.
Drew har noen dukker.
De er ikke antikke, men de er av eldre årgang.
Vi har vært i lekebutikken, men de har en uvanlig størrelse.
-De må passe i denne stolen. -Jøss. Det var en kul stol.
-Hun ville ikke ta dem med. -De liker ikke å forlate huset.
Det har ikke noe å si med utseendet så lenge de passer.
Og det skal være en jente. De vil ha en jente.
Dukkene har snakket med henne.
Vi har mange dukker her borte,
så la oss se hva vi finner. Drew? Kom her.
Hvis vi ikke har noe,
vet dere navnet på merket, eller når dukkehuset ble laget?
Nei. Kusinen min fant det på loftet.
Av og til kan vi søke via fabrikanten.
Det ble spesiallaget.
Det er en modell av huset jeg bodde i med familien min.
De døde.
-Jeg beklager. -Ja, det var trist.
Nå bor jeg hos tanten min, moren til Drew, og det går bedre nå.
Det var en ulykke. Karbonmonoksid-forgiftning.
Jeg forteller alltid det til folk. Jeg vet ikke hvorfor, de spør aldri.
Kanskje fordi du vil vise at familien din ikke led.
Ja.
Vi skal se hva vi finner.
-Emma, ikke sant? -Ja.
Vi har flere dukker bak her.
Kom med meg så skal vi se hva vi finner.
Ok.
-Har du funnet noe? -Ikke ennå.
Kusinen din sier at dukkene snakker til deg?
Hun tror ikke på meg.
Det gjør jeg.
Jeg tror på mange ting som andre voksne ikke tror på.
Er du sikker på at dukkene snakker? Har du sett noen andre?
Kanskje noen som ingen andre kan se?
-Nei. -Ok.
Så hva sier dukkene til deg?
-De er triste. -Hvorfor?
-De savner datteren sin. -Hun vil ha en jente.
De vil ha henne hos seg.
Dette er en bra størrelse. Hva med denne?
Kan du se oss?
Jeg sjekket på nett. Det er sant. Emma mistet familien for tre år siden
i en karbonmonoksid-ulykke. De døde mens de sov alle sammen.
Det er den vanligste årsaken til forgiftning.
Jeg skal kjøpe en karbonmonoksid-detektor
-i gave til showeren din. -Mener du baby shower?
-Jeg har snakket med Delia om det. -Planlegger du festen?
-Kan jeg hjelpe deg? -Mango og bær, takk.
Tror du ikke en mann kan gjøre det?
Jeg kan også kjøpe girlandere og mikse drinker.
Men, mens vi venter, og det er lenge til,
hva fikk du vite av etterforsker Blair?
Du mener synet om noen som kuttet pulsåren?
Jeg vet at det kunne vært en ulykke,
-men hva om det ikke var det? -Du tror det var mord og selvmord.
Så noen tok livet av hele familien?
-Det tror jeg ikke. -Hvordan vet du det?
lfølge rapporten fantes det
ingen merker på noen av kroppene.
Hva med arr? Noen kunne ha prøvd tidligere.
Jeg spurte om det.
De sa at de lette etter det samme.
-Suicidale tendenser, misbruk. -Kan Emma være suicidal?
Det å overleve hele familien
kan være tøft å takle.
De døde for tre år siden, hvorfor spøker de nå?
De gjør ikke det. De hjemsøker den lille jenta.
Men bare fordi hun er ung nok til å se dem.
De forteller oss ikke hva de vil.
Jeg trodde de ville ha datteren hos seg,
og det er jo pent tenkt, men de er døde.
Og hvis Emma tar livet av seg, trenger de ikke vente lenge.
Jeg burde avlegge dem et besøk.
Jeg kan ikke tro at du fant en. Takk.
Bare hyggelig. Håper de andre dukkene liker henne.
Vær så god. Dette er ditt nye hjem. Og dere...
Dette er Ava.
Nei, Chelsea, vent.
Daisy. Hun kan være datteren din.
Hva er det de sier?
Ingenting. De snakker ikke når det er andre folk her.
Men følg med, når vi kommer tilbake, vil de være der de alltid er.
Hvor da?
Moren og barna er i sengene,
og samme hva, så ender faren opp på stuegulvet.
-Ligger han nede? -Som om han sover.
Men det ser ikke så komfortabelt ut.
Så de flytter seg av seg selv?
Ja.
Og når begynte de å snakke til deg?
Jeg vet ikke. Straks etter at jeg fant dem.
Dukkehuset var tildekt, men jeg hørte dem.
Hvor lenge siden var det?
To dager. Jeg var her oppe og lette etter en bursdagspresang.
-Til Emma. Hun blir 1 8. -Drew, hva gjør du her oppe?
Jeg lekte ikke med det.
Melinda ga meg en ny dukke. Jeg satte den bare der.
Jeg er Lucy Stanton, Drews mor.
Hei. Melinda Gordon. Jeg har en butikk i byen,
datteren og niesen din kom innom.
Det fortalte barnepiken. Drew, ned fra loftet. Nå.
Vil du være så snill?
Jeg snakket med Emma. Hun fortalte at hun bor hos deg nå.
Er det derfor du har gjemt unna dukkehuset?
Fortalte Emma deg det?
Nei. Men hun sa det var en kopi av hjemmet hennes.
Det var det. Huset er borte nå.
Da broren min... Da familien døde,
var jeg den eneste gjenlevende. Og Emma kjente jeg knapt.
Jeg stod broren min nær. Vi kranglet for noen år siden.
-Jeg beklager. -Ja, det var trist.
Drew og jeg flyttet inn i huset,
for å holde ting slik de var for Emma,
men familien skyldte skatt som eiendommen ikke kunne dekke.
En entreprenør kjøpte huset.
De delte opp eiendommen og rev huset.
Og derfor har du beholdt dukkehuset?
Jeg gjemte det på loftet. Trodde ikke noen ville finne det.
Det bringer jo frem vonde minner hos Emma,
men jeg vil ikke kvitte meg med det.
Hun vil kanskje ha det en dag.
Om ikke henne, kanskje barna hennes.
Dette høres nok rart ut fra en fremmed,
men har det skjedd noe i det siste?
Noe som gjør at du bekymrer deg for Emma?
Jeg bekymrer meg for henne støtt.
Var foreldrene i live, ville de også gjort det.
Du tar feil. Alle sammen. Hun er hyggelig.
Hun ville ikke gjøre det. Men hun var ikke der!
Drew.
Moren din liker ikke at du leker med det.
Ikke jeg heller. Kom ned.
Fort, kom hit! Emma er her! Fort!
-Hvor er du? -Jeg er ovenpå! Ikke la henne dra!
-Hva foregår? -Hun er her! Ikke la henne dra!
Fang henne! Lås henne inn!
Nei! Drew, kom igjen!
Hjelp meg ut herfra.
Drew! Hjelp meg!
Drew sa at du spurte om huset.
Det virker som om du, selv om du ikke vet noe, forstod noe.
-Jeg prøver. -Kan du forklare det til meg?
Jeg sverger på at det føltes som om de stengte meg inne på loftet.
Det var derfor jeg tok det med hit.
Da du så Drew med dukkene, hva sa hun?
Det virket som om hun forsvarte noen. Hun sa: "Hun var ikke der."
-Jeg tror hun snakket med familien din. -Familien min er død.
Jeg tror åndene deres er knyttet til det huset.
-Åndene deres? -Spøkelsene deres.
Og jeg tror de bruker dukkene til å fortelle oss noe.
Hvorfor kvittet hun seg ikke med det?
Hun takler ikke at Drew leker med det.
Snakker du om tanten din?
Hun sa at hun tok vare på det for din skyld.
-Min skyld? Hvorfor skulle jeg ha det? -Fordi det tilhørte familien din.
-Nei. Det tilhørte det huset. -Hva mener du?
Jeg vet ikke. Jeg tror en familie før oss fikk det laget,
fordi jeg hadde ikke sett det før Drew fant det.
Jeg kan se ting, ting som har skjedd,
og jeg hadde et syn om familien din.
Hva så du?
Noen. Som kuttet pulsåren sin.
Vent litt. Tror du det var meg?
Åndene blir hos oss av og til av kjærlighet,
bekymring eller skyldfølelse.
Jeg føler meg forferdelig for det som skjedde.
Familien min døde for ingenting, på grunn av en ventil, og jeg fikk leve.
Men jeg ville aldri skade meg selv. Hvis de er bekymret, si det til dem.
Jeg ville aldri vanære dem på den måten.
Ok.
-Jeg må finne de ringene. -Har du sjekket overalt?
Jeg kan ikke si det til Jim, fordi de er bryllupsringene våre.
Hvor skal jeg lete nå da?
Vet ikke. Jeg har lett i hele huset.
Og nå må jeg rydde alt før han kommer hjem igjen.
Så, hvordan går det med de "små vennene dine"?
-Du mener dukkene? -Ja, hva er det de vil?
Først trodde jeg de beskyldte Emma for noe.
-Ja vel, og nå? -Jeg tror ikke det er fakta.
Sa du at tanten løy om dukkehuset?
Nei, bare at niesen ikke hadde sett det før.
Er ikke det litt rart? Hun finner et dukkehus,
som er en eksakt kopi av hjemmet til jenta, så sier hun ingenting?
Det er vel litt ømfintlig.
Emmas familie døde jo der, huset ble revet av entreprenører.
Entreprenører rev det ikke. Det var tanten.
-Hva? -Jeg kjenner til huset.
Jeg solgte en del hus i det området.
Hele nabolaget var opprørt.
Nei, det ble delt opp og solgt. På grunn av problemer med skatten.
-Huset? -Ja.
Det kan ikke stemme. Familien var styrtrik.
Du kan sjekke eiendommen i riksarkivet.
Hvorfor skulle hun ville ødelegge det?
Det er et godt spørsmål. Og hva annet lyver hun om?
-Hvor er det? -Hva?
Dukkehuset. Hva har du gjort med det?
Hva har det å si? Hva feiler det deg?
Drew så at du pakket det sammen.
Siden du fant det har du oppført deg som ei hurpe.
Fortell hvor det er.
Du mener dukkehuset mitt? Mitt kjære barndomsminne?
Det var det du sa til damen fra antikvitetsbutikken.
Hvorfor løy du? Hva er det med det huset?
Hvorfor bryr du deg? Hvorfor ville du i det hele tatt ha meg?
Aner du hva jeg har gjort for denne familien? På grunn av deg?
Dukkene er ikke på samme plass som de var før.
-Stemmer. -Har de flyttet på seg av seg selv?
-Tydeligvis. -Det er så merkelig.
Skal du snakke med tanten?
Hun lyver, hva er poenget? Jeg håpet vennene kunne hjelpe.
Hvis de kunne slutte å plage datteren sin!
-Er de her? Nå? -Jeg tror dette er hjem, kjære hjem.
-Vil du at jeg skal være igjen her? -Nei, det går bra. Takk.
Sikker? l så fall drar jeg hjem. God natt.
Hva vil dere? Hva er det dere forsøker å si?
Jeg hører ikke hva dere sier.
Vi har holdt vår del av avtalen, hvorfor holder ikke hun sin?
Hvem hadde dere en avtale med? Med Lucy?
Jeg skjønner ikke.
Hvis folk bryter løftene sine, vil løftene bryte dem.
Hallo? Frøken Gordon? Jeg leter etter et dukkehus.
Beklager, dette er ikke til salgs.
Hvordan går det med alle i dag?
Ikke så snakkesalige?
Ikke siden de fortalte meg om avtalen de hadde,
og viste bilder hvor tante Lucy kutter pulsårene sine.
Prøver de å si fra om at tanten har problemer?
De høres sinte ut, som om hun har brutt et løfte.
Og det er en ting til. Her skjærer hun seg.
Var hun bitteliten?
Nei. Hun var i det virkelige huset da jeg så henne.
Veggene og møblene var likedan,
og derfor la jeg merke til at
noen deler var fra originalhuset.
Du mener huset de bodde i.
Det som tanten hadde fått revet.
Ser du sengetøyet? Det kommer faktisk fra originalen.
Det virkelige stoffet?
Jøss.
-Er det hår? -Menneskehår.
Det er ballet rundt noen av møblene også.
Du sa at dukkene snakket om avtaler og løfter?
-Ja. -Du så tanten skade seg selv.
-Hva gjorde hun med det? -Gjorde med det?
Jeg tror hun gjorde en ofring.
Kanskje hun signerte avtalen. Kanskje hun stengte dem inne.
Blodet blir som et slags bindemiddel.
Det sies at det limer åndens vilje sammen med den som praktiserer.
Betaler virkelig Rockland universitet deg for å lære bort dette, Zoe?
Jeg har en forelesning om 20 minutter.
Men jeg tviler på at du får plass. Det er fullt.
Takk, jeg har hørt nok.
Du var aldri særlig interessert. Hva har skjedd?
Det er for en pasient. Kan du hjelpe?
Husker du da
jeg blandet eggeskall med falskt blod?
-Til den haitiske voodoo-oppgaven? -Vodou. På Haiti heter det Vodou.
Videregående. Det var tider. Hvem er denne voodoo-prestinnen?
Jeg vil ikke akkurat kalle henne det, men... Du sa voodoo.
Det uttales slik i New Orleans.
Blodet og gjenstandene, åndehuset er hjemmelaget.
Åndehus?
Dukkehuset? Du sa at... Hva var det hun het?
La os kalle henne tante Lucy. Hun heter det og er tante.
Hun fikk det originale huset revet, ikke sant? De har ingen steder å dra?
-Kan ikke spøkelser bo overalt? -Noen hevder at
hvis de ikke kan komme tilbake dit de døde,
så vil de være fortapt for alltid. De vil streife omkring,
uten å bli gjenkjent, selv av andre ånder, i all evighet.
Det er jo bare tull.
Trolig, og det er nok derfor det hun gjorde,
-kan ha hatt motsatt effekt. -Hvordan det?
Hun lurte en gruppe sinte ånder,
og stengte dem inne. Det gjør dem bare sterkere.
-Og sintere? -Det ville jeg blitt.
Før eller siden bryter de seg ut,
og da kan det bli en lei affære. Lykke til.
RÅDHUS
-Hallo? -Jeg hører trafikk.
Jeg måtte innom arkivene. Hva fant du ut?
Det er voodoo. Vodou. Jeg vet ikke, hva du enn kaller det.
Lucy fanget åndene der inne.
Ånder kan ikke stenges inne, men de kan lures.
Til å tro at de ikke kan eksistere utenfor hjemmet.
Hun anstrengte seg for å fange dem.
Det betyr at de må ha hjemsøkt henne til gangs.
Men hvorfor?
De vet sikkert at hun er ute etter pengene.
-Fins det penger? -Ja, mye penger.
Delia sa at familien var styrtrik og tanten fattig.
Jeg trodde det var løgn, så jeg undersøkte.
Merkelig løgn. Jeg vil gjerne at folk tror jeg er rik.
Hun er ikke rik, iallfall. Familien har penger.
Det er brorens, så pengene går til barna.
Entall. Barnet. Det er bare Emma igjen.
Lucy får alle pengene hvis barna hans dør.
Vent litt. Du sier vel ikke... Det var jo en ulykke.
Tror du at hun drepte dem?
Det er en grunn til at de gjenopplever drapsnatten.
At dukkene finner samme posisjon?
Men tanten forvalter eiendommen.
Hun må jo få noe for bryet.
Ja. Frem til Emma blir 1 8, da får hun alt sammen.
Og Lucy får ingenting.
Kanskje det var derfor de fanget henne på loftet.
Kanskje for å beskytte henne. Jeg må dra.
Drew, er du hjemme?
Drew? Er du der oppe igjen?
Drew?
Hold opp. Hvem dere enn er, vær så snill.
KOM DEG UT. DU ER NESTEMANN.
Bra, du er hjemme. Drew. Du vet dukkene på loftet?
Jeg tror deg nå, at de har snakket med deg.
-Hva har de sagt? -Det kan jeg ikke si.
Drew, det må du. De prøver å advare meg mot noe.
De er bare dukker. De er bare sinte på henne
fordi hun ikke lar meg leke med huset.
Sinte på moren din.
Hun vil ikke at jeg skal ødelegge det. Det er skjørt. Det er en antikvitet.
Drew, vet du ikke hvem de er?
Det var huset mitt. Huset som familien min bodde i.
Men de er bare dukker.
Som snakker, ikke sant? Fordi de er familien min.
Åndene deres lever i de dukkene.
Vær så snill. Hva sa de?
De sa at moren min skadet dem.
Og hun kommer til å skade deg.
Å, Gud, det forklarer alt.
Det var derfor hun var så overrasket over å se meg i live den kvelden.
Jeg må gå.
Du kan mobilnummeret mitt, ikke sant?
-Er du sikker? -Jeg er sikker.
Dette går bra. Du er datteren hennes.
Men hvis noe skjer, hvis du blir redd, ring meg, ok?
Ok.
Ha det.
Mor? Far?
Er dere der?
Ja, kjære, og vi er veldig glade i deg.
Det går bra. Hun er trygg nå.
Kjære, vi må gå tilbake. Hvis ikke vil Lucy finne det ut.
Takk for at du passet butikken.
Det er bare en ting jeg må gjøre.
Bare hyggelig. Jeg har ikke solgt noe, men noen stakk innom
og tok med seg det dukkehuset du hadde på oppbevaring.
Dukkehuset?
Ja. Ikke si det. Var det det du skulle hente der nede?
Damen sa det var hennes, at hun trengte det.
Lucy.
Ja, det var det hun het. Gjorde jeg noe galt?
Jeg kommer tilbake.
Drew, vi har vært fanget her i en evighet.
Vi gjør bare det eneste vi kan.
Hjelp oss, vær så snill.
Drew?
Emma?
Drew? Kjære?
Hva er det?
-Jeg er redd. -For hva da?
For deg.
Å, Gud, de er ute. Drew!
Drew, vi må dra.
Drew? Drew! Hva er det som skjer? Slipp henne!
Trenger hun beskyttelse fra meg? Det er din familie.
-Hva gjorde du mot dem? -Ingenting. Be dem la meg være!
Nei. Drew, kom med meg. Du er trygg hos meg.
-Hvor skal du? Nei. Stopp. -Nei! Emma!
Stopp, hører dere? Hvis ikke dreper jeg henne!
Mamma!
-Nei! -Slutt, hører dere meg?
Slipp Emma, Mamma! Slipp henne.
Slutt. Kom hit.
Jeg har ikke gjort noe. Jeg gjorde aldri noe.
Vi så deg.
Vær så snill, hold opp. Broren din er her, og familien hans.
Jeg kan hjelpe dere. Fortell hva som skjedde.
Samme hva slags avtale dere hadde, det har ikke noe å si.
Hvis vi ikke holder oss der, vil hun ødelegge huset.
Det vil ikke ødelegge dere.
Jeg vet hun sa det, men det er ikke sant.
Fortell hva som skjedde. Du sa du så henne.
Den natten vi døde var du der.
Det var kaldt. Jeg skrudde opp termostaten, men det ble ikke varmere.
-Alle gikk tidlig til sengs. -Vi følte oss dårlige alle sammen.
Jeg trodde vi hadde fått influensa eller noe.
God natt, gutter. Sov godt.
Jeg klarte ikke å holde øynene oppe. Jeg sovnet så fort. For fort.
Da så jeg henne.
Hun gikk fra vindu til vindu, og forsikret seg om at alle var døde.
For hva? Penger?
Penger jeg ville gitt henne om hun ikke hadde vært for stolt?
Foreldrene våre holdt deg utenfor, ikke jeg.
Vent. Noe er galt. Han tror du drepte ham.
Alle sammen. For å få tak i familiens penger.
Han sa at han så deg utenfor vinduene den kvelden.
Jeg prøvde å hjelpe Emma.
Jeg så ei jente den kvelden
som kom ut fra en bar. Hun var kanskje 1 5.
Hun var sammen med en eldre gutt, de drakk.
Jeg trodde det var Emma, men jeg var ikke sikker.
Vi hadde ikke snakket på flere år,
og det var på grunn av pengene, det er sant. Men jeg var bekymret.
Siden de ikke tok telefonen, kjørte jeg dit.
Det så ut som de sov og jeg ville ikke vekke dem.
Jeg fant rommet til Emma. Hun var der. l sengen.
Da tenkte jeg: "Det var ikke henne. Alt er i orden."
Jeg tok feil.
Da jeg fikk beskjed, innså jeg at jeg hadde sett dem
mens de var døde eller døende.
Og der stod hun. Jeg kunne ikke tro mine egne øyne.
De er borte! Jeg kan ikke tro at de er borte!
Jeg er så lei meg, kjære.
Du sa ikke til politiet at du var der,
for da hadde du måttet si hvorfor.
Emma sa at hun hadde vært hos en venninne
og kommet hjem tidlig.
Da jeg var 1 5, pakket jeg også puter i sengen
og snek meg ut for å møte gutter.
Men det kostet deg ikke familien din.
Jeg skulle vært hos dem. Jeg hørte til hos dem.
Nei. Emma, det er det siste foreldrene dine hadde villet.
Det er ikke din feil.
Du hadde ikke kunnet redde dem, og hadde du vært der...
Det som betyr noe er at du er her nå.
Du er alt jeg har igjen av ham.
Vi var så nært knyttet som barn.
Jeg beklager at jeg skremte deg, men jeg mente aldri å skade deg.
Jeg ville aldri skadet noen av dere!
Det er i orden nå.
Vi var sinte.
Hun var i vårt hjem, oppdro et barn vi trodde hun ville...
Vi trodde du ville skade henne.
Derfor har dere vært fanget. Ikke på grunn av en forbannelse.
Det er ikke deres feil. Dere forlot henne ikke.
Hun vil aldri være alene.
Mamma, der er det igjen.
Lyset.
Fortell Lucy at vi beklager. Si at vi er veldig glade i dem.
Det skal jeg.
De er borte.
Takk.
Hvor er ringene? Kom an.
Det kan ikke være sant.
Kom an.
Hei der. Jeg skulle spørre om du ville ha middag,
men er dette en invitasjon til noe annet?
-Jeg sitter fast. -Sier du det? Vent litt. Der ja.
-Hei. -Hei.
Hva er det?
Jeg har mistet bryllupsringene våre.
Jeg har lett overalt, snudd huset på hodet.
Var det derfor sølvtøyskuffen var oppå ovnen?
Ja, jeg hadde dem i et kjede. Jeg hadde det alltid på meg.
Jeg hadde dem alltid innen synsvidde, selv da jeg trodde...
At vi ikke kunne være sammen lenger.
Det er bare det at jeg gikk ut av bilen her om dagen.
Så tror jeg at kanskje kjedet røk, eller jeg hadde...
Du lette på riktig sted,
men du lette noen dager for sent.
Sjekk lommen din.
Jeg fant dem i dørken på bilen. Jeg tok denne med til gullsmeden.
Hvorfor?
Jeg ville få den gravert,
slik at du alltid skal huske, og for at barna våre skal vite,
at det du og jeg har skal vare...
FOR ALLTlD
-For alltid. -Hvis du vil ha meg.
Melinda Gordon, vil du gifte deg med meg? lgjen?
Ja.